elisabeth+ohlson+wallin

[[image:800px-Elisabeth_Ohlson_Wallin.jpg height="295"]]
Elisabeth Ohlson Wallin föddes1961 och började arbeta som fotograf 1980. Hennes genombrott var fotoutställningen **Ecce Homo** 1998 som blev Sveriges mest omdiskuterade fotoutställning. Utställningen Ecce Homo visades i två månader efter vernissagen under kulturnatten i Uppsala Domkyrka som resulterade i bombhot och att Påven ställde in sveriges dåvarnade ärkebiskop K-G Hammars planerade audiens. Ecce Homo turnerade i Sverige och i Europa under två år. Många utställningar ledde till upplopp och demonstrationer.

I sitt konstnärsskap arbetar hon oftast med en dokumentär tradition i botten och adderar bilden med fiction och genom att minutiöst regissera och arrangera modellerna så att hennes budskap ska gå fram. Hennes stora inspirationskälla finns i Barockens bibliska målningar. Tydligt är det i hennes utställning ”In Hate We Trust” där bilderna är starkt inspirerade av konstnärer som Carravagio och Artemesia Gentileschis. Elisabeth härmar Barockens lek med ljus, skugga och diagonaler, vilket skapar dramatik i bilden och mitt i den bländande skönheten berättas sanna historier om de mest brutala skeenden. Elisabeth arbetar även kommersiellt och redaktionellt. Där har hon specialicerat sig på att ta starka porträtt.

är en utställning som innehåller tolv fotografier av olika bibliska situationer, tolkade i modern tappning. Utställningen invigdes i Stockholm i juli 1998 och väckte uppmärksamhet redan då. I samband med visningen i Uppsala domkyrka den 19 september 1998 inleddes en rikstäckande samhällsdebatt. Ecce Homo uppfattades av många som kontroversiell, och väckte starka och känsloladdade reaktioner, både positiva och negativa.
 * Utställningar: **
 * Ecce Homo ** (latin se människan)

En utställning om hatbrott. Homosexuella, bisexuella och transpersoner mördas, misshandlas, hotas till livet och trakasseras. Det rör sig oftast om ett ideologiskt hat.
 * In hate we trust **

Liksom folkvalda politiker attackeras för att de står för en åsikt, anses homosexuella stå för en förhatlig åsikt endast genom sina liv, sitt sätt att leva, sin kärlek. Våldet mot homosexuella är ett hot mot vår demokrati. Av rädsla drar sig många homosexuella undan det övriga samhället, de "lever i garderoben" de är rädda. Så skapas inget öppet samhälle, så undergrävs demokratin.

I den här fotoutställningen söker Ohlson Wallin synliggöra hur det ideologiska hatet drabbar homo-, bisexuella och transpersoner. Med utgångspunkt från verkliga misshandelsfall, mord och trakasserier hämtade från mångfaldsåret 2006 iscensätter hon i bild den utsatthet som hotar och förgör verkliga människor av idag. Formspråket bär, som jag tidigare har nämnt, tydliga drag av barocken, med dess dramatik och uppbrutna former. Inför varje foto ställs betraktaren inför frågan; lever vi i en demokrati som är till för alla? Eller är det öppna samhället en illusion? Utställningen visar starka bilder om hatbrott på ett mycket tänkvärt sätt. Tillhörande bildtexter är skrivna av Lars Gårdefeldt. Till utställningen hör också specialskriven musik av Eva Dahlgren

Utställningen tar upp utsatthet inom religion Utställningen ”Jerusalem” visades på Världskulturmuseet i Göteborg mellan 9 november och 1 december förra året. Nu hänger den på Södra teatern i Stockholm. Bilderna fokuserar på hbt-personers utsatthet inom kristendom, judendom och islam. I somras uppstod ett storbråk mellan Elisabeth Ohlson Wallin och museiledningen i Göteborg som backade och inte längre ville visa utställningen trots att de hade beställt den. Tidigare chefen Margareta Alin kallades in för att mäkla fred och till sist kunde vernissagen genomföras. Men utställningsperioden kortades från fem till tre veckor.
 * Jerusalem **

En av bilderna är omedelbart drabbande. Platsen är Gravkyrkan i Jerusalem, kristenhetens mest centrala geografiska punkt. Kyrkan är byggd på den plats där Jesus lades efter korsfästelsen och, enligt evangelierna, lite senare uppstod. I två tusen år har den kristna tolkningen varit enkel: här besegrades döden och allmakten bevisades. På bilden möts två unga kvinnors läppar i en innerlig kyss. Bredvid dem står en annan, lite äldre, kvinna häpet betraktande. Hon har precis uppfattat vad som håller på att ske. I hennes ansikte går det att spåra åtskilliga känslor vid sidan av den förvåning som alldeles uppenbart finns där. Bildens styrka kommer ur dess autenticitet, ögonblicket laddas av hennes reaktion. Bildens kraft består också av dess egenart i relation till alla de bilder den omges av på Världskulturmuseet. Här iscensätts inga känslor, här uppstår de i stunden. Den bibliska fonden utgörs av några verser ur Romarbrevets första kapitel där Paulus diskuterar homosexualitet och vilka konsekvenser som är att vänta för den homosexuelle. Att aposteln ifråga inte ansåg att homosexualitet innebar en autostrada till himmelriket är känt. Lyckas hon? Ibland är väl det enkla svaret. Det har gått fort (alla bilder togs under två veckor) vilket möjligen kan förklara en del av bristen på komplexitet. Åtskilliga idéer hade mått bra av längre processtid. Nu blir flera av verken mest platta kommentarer till gammal lagtext. Det finns ett argument som går ut på att utställningar som Jerusalem, Muhammedkarikatyrer, en Jesus i urin (Andres Serrano), paradoxalt nog, kan leda till att de mest extrema grupperna ges en plattform och kan ta ett steg fram och göra sig till tolk för större grupper eller i värsta fall hela rörelser. Att de högljudda, de som ropar på förbud, de som vill agera mer handfast hörs framför dem som vill dialog, som vill utveckling, som vill förändra inifrån. Men det är inget argument för att undvika konfrontationen eller utforskandet av den religiösa mytologin. Snarare en uppmaning till omvärlden att ta ett kollektivt ansvar för den diskussion som uppstår. I slutändan handlar det om vilka som ges tolkningsföreträde.
 * Gravkyrkan **
 * Bilden från Gravkyrkan – ** Heliga kyssen – är en av femton på utställningen, samtliga tagna på plats i Jerusalem.Elisabeth Ohlson Wallin ville resa till och arbeta i den stad som intar en central plats för tre av världsreligionerna. Utgångspunkten har varit olika Bibel- och Korancitat, ett till varje bild. Mycket näring hämtas från Moseböckerna. Tretusenåriga dogmer i möte med kärleken här gestaltad av exempelvis bögparet som fått barn via surrogatmödrar eller de två männen som möts i en naken, passionerad kyss utanför stadsmuren. Med Jerusalem vill Elisabeth Ohlson Wallin göra upp med judendomens, islams och kristenhetens heliga skrifter – ”vi är kränkta av deras böcker”, säger hon. Med ”vi” avses HBTQ-världen inom respektive kultur. Det handlar om ett försök att gestalta glappet mellan den vanliga människan och den religiösa dogmatiken, glappet mellan kärleken och lagen så som den uttolkas på vissa håll.

Konst och kreativitet som rör om i grytan. Detta är vad vi behöver, åtminstone då och då, för att vi bättre ska känna livets ilningar genom våra domnande väsen. Något som får oss att reagera, på gott och ont. En adrenalinspruta i hjärtat, något som får oss att ta ställning, för eller emot.